TOKYO STORY
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad PrimeText International AB
Vi kommer til Osaka klokken seks.
Akkurat når Keizo er ferdig med å jobbe.
Han møter oss nok på stasjonen i Osaka. Vi telegraferte vel?
- Her har du matpakken, mamma. - Takk.
Da går jeg.
Du trenger ikke vinke farvel om du er opptatt på skolen.
Ingen fare. Jeg har turn i femte time, så jeg rekker det.
Da ses vi på stasjonen. Mamma, jeg fylte termosen med te.
- Da går jeg. - Ha det.
Ha det.
- Har du luftputen? - Ba jeg ikke deg pakke den?
- Den ligger ikke her. - Jeg ga den jo til deg.
Gjorde du?
God morgen.
- Er det i dag dere reiser? - Ja. Toget går rett etter lunsj.
Det er på tide at vi besøker barna våre.
Så hyggelig. De venter sikkert med spenning på dere i Tokyo.
Ha det bra mens vi er borte.
Ha det hyggelig. Hyggelig at dere har fått så fine barn.
- Det må glede dere. - Du er altfor vennlig.
- Det er fint vær i dag. - Vi er virkelig heldige.
Ta vare på dere selv, og ha en hyggelig reise.
Takk.
- Luftputen ligger ikke her. - Let ordentlig!
- Her er den jo. - Fant du den?
DOKTOR HIRAYAMA INDREMEDISIN OG BARNELEGE
Ikke lag rot, Isamu.
- Jeg er hjemme. - Velkommen hjem.
- Har bestemor og bestefar kommet? - Ikke ennå.
Mamma!
- Hva er det? - Hvorfor flyttet du pulten min?
- Bestemor og bestefar kommer jo. - Må du flytte pulten for det?
- Hvor skal de ellers sove? - Hvor skal jeg lese? Jeg har prøve.
Les et annet sted.
Hvor skal jeg lese?
- Hvor skal jeg lese? - Som du prater. Du leser jo aldri.
- Det gjør jeg! - Bare når det passer deg.
Da trenger jeg vel ikke lese.
- For en luksus. Godt å slappe av. - Hold opp, Minoru!
Nå kommer de.
- Velkommen hjem. - Kom inn, mamma og pappa.
- Velkommen. - Kom inn.
Vær så god.
Mamma må være trett. Fikk mamma sove på toget?
Ja da.
Kom til bestemor!
Velkommen.
Det er lenge siden sist.
Tusen takk for gjestfriheten deres.
- Svigermor, lenge siden sist. - Det var det.
Så hyggelig at du kunne komme. Hvordan har Kyoko det?
Bra, takk.
- Er hun alene hjemme nå? - Ja.
Vent, Fumiko.
Jeg tok med noen riskaker fra kvarteret vårt.
- De er gode. Her er litt tsukudani. - Takk.
Mamma liker riskaker. Har du et fat?
Et fat går også bra.
- Er dette bra? - Ja.
Kom ikke Noriko til stasjonen?
- Nei. Jeg prøvde å ringe henne. - Hvor kan hun være?
Ta over her.
Minoru, Isamu. Hva er dette? Kom!
Her er bestemor og bestefar.
- Så store dere har blitt. - Minoru har begynt på videregående.
- Hvor gammel er du nå, Isamu? - Svar bestemor!
Badet er klart.
Vil pappa bade?
- Ta og skift, mamma. - Jeg har skift med meg, Fumiko.
Jeg tar dem. Kom her.
- Traff du Keizo i Osaka? - Ja, han kom til toget.
- Følte seg han bra? - Ja. Han sendte med en gave.
Vi tar det siden, mamma.
- Har pappa noen håndklær? - Ja da.
- Hva gjør vi med middagen? - Godt spørsmål.
- Koichi? - Hva er det?
- Sukiyaki er vel bra til middag? - Det er det vel.
- Ingen sashimi? - Det trengs vel ikke. Eller hva?
Det holder med sukiyaki.
- Hallo? - Det er Noriko. Kom inn!
- Velkommen. - Jeg rakk ikke til stasjonen.
- Denne er til deg. - Takk.
- Hei. - Unnskyld at jeg er sen.
- Foreldrene våre er ovenpå. - Da går jeg opp og hilser.
Velkommen hit.
- Det var lenge siden, Noriko. - Håper alt er vel med dere.
Var du opptatt på jobben?
Nei da. Men før jeg visste ordet av det hadde tiden løpt av sted.
Du hadde ikke trengt skynde deg hit for vår skyld. Vi blir en stund.
- Jobber du i samme firma? - Ja.
- Du er flink som kjemper på alene. - Nei da.
- Pappa, ikke glem badet! - Jeg kommer.
Ålreit.
- La meg hjelpe svigermor! - Det trengs ikke.
Det føles som om jeg drømmer.
Jeg hadde alltid forestilt meg at Tokyo lå veldig langt bort.
Men vi dro i går og er alt her hos dere.
Tenk at jeg fikk oppleve en sånn tid!
Men svigermor og svigerfar har ikke forandret seg det minste.
Vi har det. Vi begynner å bli riktig gamle.
Mamma? Hva snakker dere om? Skal vi gå ned?
Har mamma blitt større?
Du snakker. Jeg vokser vel ikke lenger.
Jeg mener alvor. Mamma har kanskje blitt tykkere.
Da vi var barn syntes vi at mamma var så tjukk.
Vi skammet oss når hun kom til skolen vår.
- Hun satt i stykker en stol en gang. - Du snakker. Den var alt ødelagt.
- Tror mamma fremdeles det? - Det stemmer jo.
Blås i det. Kom nå.
"The cold winter is over. Spring has come. It is April now."
Jeg setter dette i spiskammeret.
- Og dette? - Det kan du sette fram.
Nå er det litt kjøligere.
- Det er vel varmt i Onomichi også? - Luften står stille om kvelden.
Mamma, hvordan er det med Oko?
Stakkars Oko. Hun er veldig ulykkelig.
Mannen hennes gikk bort forrige vår.
Hun giftet seg på nytt og flyttet til Kurashiki.
Men det fungerer tydeligvis dårlig.
Hva het den fyren ved kommunen som pappa pleide å omgås med?
Mihashi? Han har gått bort.
- Det er ganske lenge siden nå. - Ja.
- Husker du Hattori? - Fra militærkontoret?
Ham husker jeg.
- Han har flyttet til Tokyo. - Jaså?
Jeg hadde tenkt å benytte anledningen og besøke ham.
- Hvor bor han? - I Taito. Jeg har adressen med meg.
Takk for at du ryddet vekk.
Noriko, smak på gaven Keizo sendte med!
Takk.
Mange takk.
- Unnskyld, svigermor. - Ingen fare, Fumiko. Han har sovnet.
Viser du mamma og pappa rundt i morgen?
Ja, det er jo søndag.
- Noriko, er det på tide å gå? - Vi kan gå sammen.
- Takk for i dag. - Selv takk.
Takk for maten, Koichi.
- Da ses vi, pappa. - Takk for i dag.
Jeg tar den, Fumiko.
- Unnskyld at vi forstyrret. - Takk for maten.
Pappa må være trett.
- Vil mamma gå og legge seg? - Ja.
Da går vi vel og legger oss.
God natt.
Jeg kommer snart med vann.
Du må være trøtt.
Alle har det visst bra.
Da var vi her.
Hvor i Tokyo er vi?
- I utkanten. - Jeg tenkte meg det.
Det tok lang tid å komme hit med bil fra stasjonen.
Jeg hadde forestilt meg noe mer sentralt.
Jaså?
Koichi ville tydeligvis flytte til et mer sentralt sted.
Men det gikk visst ikke.
SKJØNNHETSSALONG URARA
Hvor lenge er foreldrene dine i Tokyo?
Fire, fem dager, antar jeg. Send skålen!
Burde jeg ikke gå innom og hilse?
Det trengs ikke. De kommer hit før eller senere.
Jeg burde kanskje ta dem med i teateret.
Anstreng deg ikke unødvendig!
Disse bønnene er veldig gode.
Hva skal de gjøre i dag?
Ikke spis alle bønnene!
Broren min skal ta dem med et sted.
Ålreit.
Kiyo, kom og spis.
I dag må du være snill. Tenk på at bestemor og bestefar er her!
- Har du forstått? - Ja.
- Er dere ikke klare ennå? - Snart.
Gå og se om bestemor og bestefar er klare!
- Er dere klare? - Unnskyld at dere måtte vente.
Da kan vi dra.
De er klare.
Der.
- Hva skal vi spise til lunsj? - Varehusets kafe er grei.
- Det liker nok barna. - Ja, Isamu liker deres barnmeny.
Unnskyld.
Hvordan har sønnen din det?
- Har han fremdeles ikke appetitt? - Nei. Han drikker bare litt.
- Har ikke feberen gått ned? - Jeg tok tempen. Han har 38,8.
- På det viset. Best jeg tar en titt. - Unnskyld at jeg kommer på en søndag.
- Har du sterilisert sprøytene? - Ja.
Jeg må gjøre et hjemmebesøk.
Pappa.
En gutt jeg pleier har blitt dårligere, så jeg må se til ham.
- Jeg er lei for det. - Det gjør ingenting.
Dessverre kommer jeg nok ikke tilbake på en stund.
- Da går jeg. Ha det, mamma. - Lykke til.
Skal vi ikke gå ennå?
- Det kan bli sent. - Hva gjør jeg med foreldrene dine?
Skal jeg ta dem med ut?
Vi kan ikke etterlate huset tomt.
- Vi får finne på noe neste søndag. - Ok. Lykke til.
- Hvor gikk pappa? - Til en pasient.
- Jeg er veldig lei for dette. - Han kan ikke for at han er opptatt.
Han jobber og sliter.
Mamma, skal vi ikke dra? Fy, så leit!
Hva kan vi gjøre? Pappa har en pasient.
- Kjedelig! - Det får bli neste gang.
- Nei! - Minoru, gå vekk.
- Hvorfor løy du? - Gå herfra.
- Kom! - Vil ikke.
- De er håpløse. - Gutter skal være livlige.
Det er best du skjerper deg. Ikke svar tilbake.
Kjedelig!
- Vi drar neste gang i stedet. - Det sier du alltid.
- Det er ikke noe å gjøre med. - Jo da!
Ikke vær dum.
- Kjedelig! - Kjedelig!
- Så slem du er.
- Jeg skal fortelle det for pappa. - Gjør det.
- Du kan regne med å bli straffet. - Jeg er ikke redd for dere!
- Hva er det? - Jo...
Kom, Isamu. Bli med bestemor ut og lek!
Vil du også bli med, Minoru?
- Kom, Isamu. - Det blir morsomt, Isamu.
Kom, så går vi. Vil du ikke bli med, Minoru?
Mange takk.
Minoru, blir du ikke med?
- Nei! - Gjør som du vil, da.
Ha det morsomt.
Takk.
Mange takk.
- Hva er det med Minoru? - Han er håpløs.
Koichi var maken. Veldig sta.
Han var faktisk riktig håpløs.
Trist at vi ikke kom av sted.
- Det gjør ingenting. - Vi kan ta det neste søndag.
Mange takk.
Men vi hadde tenkt å flytte over til Shige om noen dager.
Jaså, det er der de leker.
Isamu, hva skal du bli når du blir stor?
Skal du bli lege som faren din?
Lurer om jeg fortsatt lever den dag du blir lege...
Velkommen hjem.
God dag.
- Det ringte nettopp. - Hvem var det?
- Enomoto spurte hvordan det gikk. - Det er fikset nå.
- Hvor er foreldrene dine? - Ovenpå.
Jeg kjøpte noe godt i Asakusa.
- Hva da? - De er gode. Det er hvit bønnekake.
De er jo dyre. Jeg klarte meg bra.
- Men er de ikke gode? - I og for seg.
Men det er unødvendig. De nøyer seg med riskaker.
- De fikk jo riskaker i går. - De liker riskaker.
Kan du ikke ta med mamma og pappa et sted i morgen?
I morgen? Det rekker jeg nok ikke. Jeg samler inn betalinger i morgen.
Det beste hadde vært om Koichi kunne gjøre det.
- Hva med teater i kveld? - Hva går nå?
- Siden i går er det naniwabushi. - Ta dem med, da.
- De har ikke sett noe i Tokyo ennå. - Det går jo ikke.
Nei. Men det er ikke noe å gjøre. Ingen har tid til dem.
- Jaså, her sitter svigermor og syr. - Velkommen hjem.
- Vær så god. - Mange takk.
Så snilt av svigermor å hjelpe til.
- Hvor er svigerfar? - På taket.
På det viset. Skal vi gå til badehuset?
Svigerfar?
- Ja? - Skal vi gå til badehuset?
- Velkommen hjem. - Vi går til badehuset.
- Vi kan ta en iskrem på hjemveien. - Det hadde vært koselig.
Da går vi.
Vi går til badehuset.
- Ha det bra. - Jo.
Mamma kan ta mine gamle sandaler.
Da gjør jeg det.
Ta over.
Er det Yoneyama-selskapet? Får jeg snakke med Noriko Hirayama?
Noriko? Det er meg. Takk, i like måte.
Jeg vil be deg om en tjeneste. Er du opptatt i morgen?
Mamma og pappa har fremdeles ikke vært noe sted her i Tokyo.
Du kan vel ta dem med et sted i morgen?
Jeg burde vel gjøre det selv, men jeg kan ikke stenge salongen i morgen.
Akkurat. Beklager å bry deg.
Ok. Takk.
Ingen årsak. Vent litt.
- Jeg ber om unnskyldning, men... - Hva er det?
- Kan jeg ta fri i morgen? - Det går bra.
- Men gjør ferdig jobben først. - Jeg gjør det i dag.
Hallo? Unnskyld at du måtte vente.
Da kommer jeg innom klokken ni i morgen tidlig.
Hils svigerfar og svigermor fra meg! Vi ses i morgen.
Velkommen til Tokyo.
Under denne rundtur går vi gjennom Tokyos historie.
Keiserpalasset ble bygget for 500 år siden under navnet Chiyoda slott-
-av Dokan Ota.
De vakre grønne granenes form gjenspeiles av vollgravens vann-
- og skaper et rolig sentrum i Tokyos liv og bevegelse.
Koichis hjem ligger i denne retningen.
- På det viset. - Og Shiges hjem?
Jeg tror at det burde ligge i denne retningen.
- Og hjemmet ditt? - Det ligger den veien.
Jeg tror det ligger den veien.
Det er lite og trangt, men om dere vil kan vi dra dit på vei tilbake.
Hvem der?
- Det er meg. - Så tidlig du er.
- Sover Miko? - Ja, endelig.
- Du har ikke litt saké? - Saké?
- Mine svigerforeldre er her. - Jaså. Litt har jeg nok.
- Dette er alt jeg har. Holder det? - Ja da. Jeg låner den.
Hvor er dette bildet av Shoji tatt?
I Kamakura. En kamerat tok det.
- Når var det? - Året før han dro ut i krigen.
- Han myser. - Og lener hodet til siden.
Som han alltid gjorde.
- Hva er det? - Har du flaske og kopper?
De er rene. Ta dette også!
- Det er kokt paprika. Det er godt. - Tusen takk.
Noriko, ikke gjør deg noe bry!
Det er slett ikke bry.
Tusen takk for i dag.
Ingen årsak. Dere må være trette, begge to.
Nei da. Vi er takknemlige for at du viste oss så mye interessant.
Du hadde ikke trengt ta fri fra jobben for vår skyld.
- Har du ikke mye å gjøre? - Det er ingen fare.
Iblant må vi jobbe søndager. Men nå er det ganske rolig.
Utmerket.
Vær så god.
Ser man det.
Jeg har dessverre ikke noe spiselig å by på.
Det var ikke dumt.
Liker svigerfar saké?
Han drakk mye før i tiden.
Da vi slapp opp for saké hjemme, ble han i dårlig humør.
Da gikk han ut etter mer, selv om det var sent.
Hver gang jeg fødte en sønn, tenkte jeg:
"Håper at han ikke blir glad i saké når han blir stor!"
Likte Shoji alkohol?
- Det gjorde han. - Jaså...
Han gikk ofte ut på veien hjem.
Da vennene hans ikke rakk siste toget, tok han med dem hit.
- Jaså? - Da ser du hvordan jeg følte meg.
Ja. Men når jeg tenker tilbake på det nå, savner jeg det.
Det er rart... Kanskje var det fordi han bodde langt borte, -
- men det føles som om Shoji fremdeles lever.
Iblant blir mannen min sint på meg når jeg sier det.
Det er lenge siden han døde. Snart åtte år.
I og for seg.
Han var en slem gutt. Det må ha vært hardt for deg.
Slett ikke.
Du har virkelig kjempet hardt.
Ja?
- Vær så god. - Takk.
Ikke noe spesielt, men...
- Vær så god, svigermor. - Takk.
- Svigermor kan begynne å spise. - Da gjør jeg det.
- Så lang tid det tar. - De kommer nok snart.
Hvor lenge tror du mamma og pappa blir i Tokyo?
- Har de ikke sagt noe? - Nei.
Koichi...
Jeg har tenkt litt. Er du klar til å legge ut 3000 yen?
Jeg legger samme sum. 2000 holder kanskje.
- Nei, det trengs nok 3000. - Til hva da?
Vi kan sende mamma og pappa til Atami.
Du er opptatt og jeg er vert for vårt neste utdanningsmøte.
Og vi kan ikke be Noriko hver dag.
- Hva syns du? - Kanskje det er en god ide.
Jeg kjenner til et vertshus i Atami med fin utsikt. Og det er billig.
Det er en god ide. Vi sender dem dit.
- Mamma og pappa blir sikkert glade. - Da gjør vi det.
Jeg har tenkt i samme baner. Å vise dem rundt koster jo også.
Akkurat. Det blir billigere slik. Og de får bade i kildene.
Du?
Hva er det?
Jeg og Koichi har pratet. Vi tenkte å sende mamma og pappa til Atami.
Ingen dum ide. Jeg har heller ikke hatt tid til å vise dem rundt.
- Så, hva sier du? - Jeg syns det er en god ide.
- Da gjør vi det. - Vi kan ikke gjøre noe for dem her.
Det er bedre å dra til Atami enn å gå rundt i Tokyo i denne varmen.
De kan bade i kildene og ta en lur. Det passer eldre bedre.
Ikke sant?
Men så sene de er.
De ble kanskje hjemme hos Noriko.
Tenk at de sendte oss til de varme kildene!
Det må ha kostet dem en del.
Så herlig det er her.
I morgen burde vi kanskje stå opp tidlig og spasere rundt trakten.
Det gjør vi. Utsikten her i nærheten skal være spesiell.
En av vertshushjelperne fortalte det.
Havet er så stille.
Takk for at dere ventet.
- Jaså, nå blir det sunnan. - Jeg saker denne.
- Nå ligger du tynt an. - Slett ikke.
Ryanpin.
Riichi.
- Har du kastet denne? - Ja.
- Idiot. - Idiot.
1632 poeng.
Fælt som de er høylytte.
Hva kan klokken være?
Velkommen tilbake.
Hva er det?
Du fikk vel ikke sove i går.
Men du sov godt.
Nei. Jeg fikk heller ikke sove.
- Prat. Du snorket jo. - Gjorde jeg?
Dette er nok et sted for unge mennesker.
Det nygifte paret i går var noe ekstra.
Tror du de er gift? Hun lå i senga og røykte etter at han sto opp.
Han virket naiv. Han sa: "Du er bare min!"
"Ørene dine, øynene dine og munnen din tilhører meg."
Hvem vet hvem sin hun er egentlig!
Lurer på hvordan Kyoko har det helt alene.
Vi burde kanskje dra hjem.
Det er vel det du vil?
Det er jo du som vil dra hjem.
Vi har sett Tokyo og Atami. Skal vi dra hjem?
Du har rett. Vi drar hjem.
Hva er det?
Jeg ble bare litt svimmel.
- Det er bedre nå. - Du sov vel ikke ordentlig. Kom nå.
Skal vi ikke prøve å sette opp håret ditt? Det tror jeg kler deg.
- Tror du? - Nakken din er veldig vakker.
Vi drar til på venstre side og gjør en markert bølge på høyre side.
- Da prøver vi det neste gang. - Det gir deg en mer personlig look.
Kiyo, kan du gi meg en ny avis og en fyrstikk?
- Velkommen hjem. - Her er vi.
Er du alt hjemme?
- Vi er hjemme. - Dere skulle slappe av. Hva skjedde?
- Vel... - Hei.
Vi er hjemme.
- Hvem var de? - Kjente fra landet.
Kiyo, sett i hårnålene!
Tenk at dere kom tilbake så tidlig!
- Hvordan var det i Atami? - Bra. Kildene var herlige.
Vertshuset hadde utmerket utsikt.
Hva? Det er et fint sted. Helt nytt. Var det mye folk?
Jo, det var litt trangt.
- Hva fikk dere for mat? - Sashimi og chawanmushi.
Er sashimien deres god? Det ligger jo nær havet.
De serverte store, fine omeletter.
Hvorfor kom dere hjem så tidlig? Du burde ha slappet av litt lenger.
Jeg trodde dere skulle være der to, tre dager.
Vi tenkte å dra hjem til Onomichi.
Alt? Dere kommer jo hit så sjelden.
- Jo. Men det er på tide å dra hjem. - Kyoko føler seg sikkert ensom.
Hun klarer seg. Hun er ikke noe barn lenger.
Jeg hadde tenkt å ta dere med på kabuki neste helg.
Dere får ikke kaste bort så mye penger på oss.
Vi vil bare at dere skal slappe av.
I kveld kommer det folk hit. Vi skal ha et utdanningsmøte.
- Kommer det mye folk? - Ja. Det er min tur til å være vert.
På det viset. Det var jo ikke bra.
Det var derfor jeg ville at dere skulle slappe av i Atami.
- Frue, jeg har satt i hårnålene. - Ok. Ha meg unnskyldt.
Hvordan skal vi gjøre?
Ja, hvordan gjør vi?
Vi burde vel ikke bry Koichi igjen.
Nei. Vi kan kanskje overnatte hos Noriko?
Det er for trangt for to personer. Men du kan overnatte der.
Hvordan vil du gjøre det?
Jeg hadde tenkt å besøke Hattori.
Jeg kan kanskje overnatte der.
Vi drar.
Nå er vi virkelig hjemløse.
- Burde ikke Noriko være hjemme nå? - Jaså?
Det er kanskje tidlig ennå.
Hvis du skal besøke Hattori, må du nok dra snart.
Du har rett. Vi tar vel og spaserer dit.
Du glemmer alltid paraplyen.
Tokyo er stort.
Ja. Hvis vi kommer fra hverandre i en sånn by, -
- finner vi kanskje aldri hverandre igjen.
HATTORI SKRIVER
Var det så lenge siden?
Det er 17 eller 18 år siden.
Slik. Takk for at du har sendt nyttårskort hver år.
Takk i like måte.
Onomichi må ha forandret seg mye.
Heldigvis unnslapp byen bombeangrep under krigen.
Deres gamle hus står også urørt.
På det viset. Det var et fint hus.
Utsikten er så vakker oppe ved Senkoji-tempelet.
Etter blomstringen ble den gode havkarussen billig.
Havkaruss har vi ikke spist siden vi flyttet hit.
Du...
Det tar vi siden.
Tante, om vennene mine kommer, si at jeg er i spillehallen!
- Ha det gøy. - Mange takk.
Vi leier ut til ham. Han tenker bare på å more seg.
Han er juss-student, men han kan ikke noe om loven.
Han spiller hasard. Jeg syns synd på foreldrene hans.
Du...
Hva med å ta en drink et sted?
- Vi har dessverre ikke noe å by på. - Ingen fare. Jeg kom jo hit uanmeldt.
- Husker du politisjefen der hjemme? - Numata?
- Han bor her i nærheten. - Jaså? Hva driver han med?
Sønnen hans er avdelingssjef på et trykkeri.
- Jaså? Det var ikke verst. - Skal vi be med ham?
Utmerket. For en uventet glede.
Ser man det.
Ta for deg.
- Takk, det holder. - Æsj, det var jo så lenge siden.
Jeg som hadde sluttet å drikke.
Du som tålte så mye. Husker du da guvernøren var i Onomichi?
På Takemuras sted?
Du var virkelig beruset da. Husker du den lyse jenta?
- Umeko? - Du var begeistret for henne.
Det var guvernøren også! For en suppe.
- Var ikke du òg begeistret for henne? - Hold opp, jeg rødmer.
Jeg stilte laget alltid bråk da jeg drakk.
Nei da. Ta litt til!
Du har det bra, du. Alle barna dine klarer seg bra.
Jeg ønsker at i det minste en av sønnene våre hadde fått leve.
Begge sønnene dine falt i krigen.
En av dine også, hva?
Min nest eldste.
Jeg har fått nok av krig.
Virkelig.
Men det kan være like ensomt å ha barna som å ha har mistet dem.
Jeg blir mer og mer i veien for dem.
Det er ikke lett.
Ta litt til!
Samtalen ble litt deprimerende.
Vi får ta oss sammen.
Hadde vi rom for deg til å overnatte hadde vi kunnet drikke hele natten.
Frøken! Mer saké!
Frøken, hent litt saké
Tenke seg til at du er her!
Jeg trodde ikke jeg skulle få treffe deg i Tokyo!
En skål varmt.
- Hell opp et glass til meg. - Fælt som du holder på.
Hirayama. Ligner hun ikke noen du kjenner?
- Nå begynner de igjen. - Nå?
Hvem da?
- Jo, hun ligner henne. - Hvem da?
- Umeko. - Nei, nei. Hun var tykkere.
- Nei, hun ligner kona mi. - Ja, faktisk.
Særlig her.
- Skal dere ikke gå? Dere er beruset. - Beruset og forhekset.
- Fy, så fæl du er. - Det pleier kona mi også å si.
Kom hit og hell opp!
Hattori? Føler du deg bra?
Jeg orker ikke mer.
Du er helt klart den lykkeligste av oss.
Hvorfor det?
Du har en fin sønn og en fin datter her i Tokyo.
Du har jo også barn her.
Sønnen min er en noksagt som er kuet av kona si.
Jeg er bare i veien for ham.
Men han er jo avdelingssjef på et trykkeri.
Nei, han er bare gruppesjef.
Jeg skammer meg over ham, så jeg pleier å overdrive.
- Den døgenikten! - Du overdriver.
Jeg var alt gammel da han ble født, så jeg skjemte ham bort.
Sønnen din er betydelig mer vellykket.
Han er jo doktor.
Alle leger er doktorer i dag.
Barn blir aldri som foreldrene ønsker seg.
De mangler ambisjoner.
De vet ikke hva drivkraft er.
Her om dagen sa jeg det til sønnen min.
Han svarte: "Det bor så mye folk i Tokyo at det er vanskelig å lykkes."
Hva syns du? Er det ikke en ynkelig innstilling?
Han mangler kampvilje!
Det var ikke sånn jeg oppdro ham.
Nå tar du vel i, Numata.
Syns du ikke?
- Er du fornøyd med ting? - Ikke egentlig.
Hva? Ikke engang du er fornøyd.
Jeg føler meg litt sørgelig.
Jeg klarer ikke å drikke mer.
Men, Numata. Før jeg kom hit til Tokyo, -
- trodde jeg at det gikk bra for sønnen min.
Men han er bare en distriktslege.
Jeg forstår akkurat hva du mener. Jeg er også misfornøyd, som du.
Men, Numata... Slik er det å være forelder.
Det tar aldri slutt. Like godt å slutte å beklage seg.
Det mener jeg.
- På det viset... - Ja.
Jeg forstår. Du forstår meg.
Han har forandret seg. Det er ikke noe å gjøre med.
Numata, sønnen din har rett. Det er for mye folk i Tokyo.
Kanskje det.
Det er like godt å finne seg i det.
Ja...
Enkelte av dagens ungdommer unndrar seg ikke for å drepe foreldrene sine.
Sammenlignet med det, har vi det ikke så ille.
Se. Klokken er tolv.
Hva så?
Gå hjem med dere!
Nå er du lik henne igjen. Jeg liker deg bedre og bedre.
Hva skal du gjøre med han der borte?
Blås i ham. I kveld skal vi drikke på ordentlig.
Ikke sant? For en kveld!
- Ja, for en kveld... - For en kveld!
- Mange takk. Du kan slutte nå. - Ikke da.
Det har vært en lang dag.
Vi kom tilbake fra Atami, dro til Shige, så til Ueno-parken...
Svigermor må være trett.
Og nå er jeg her og plager deg. Jeg er lei for det.
Jeg er glad svigermor kunne komme hit en gang til.
Takk så mye for alt.
- Nå holder det. - Sikkert?
Tusen takk.
Du må stå opp tidlig i morgen. Og jeg har holdt deg oppe.
Snarere tvert imot. Vil svigermor sove?
- Jeg får vel legge meg. - Vær så god.
Tenk at jeg skal sove på Shojis madrass!
Noriko...
Nå må du ikke bli sint på meg.
Shoji har vært død i åtte år nå.
Når jeg ser hvordan du fremdeles har fotografiet hans framme, -
- kan jeg ikke la være å syns synd på deg.
Hvorfor det?
Du er jo fremdeles ung.
- Slett ikke. - Det er klart du er.
Jeg syns ikke det er rett. Jeg snakker med mannen min om det også.
Om du treffer noen passende å gifte deg om med, så ikke tenk på oss.
Tanken på at du ikke skal bli gift på ny gjør meg så trist.
Ok. Om jeg kan.
Det får du sikkert. Du får sikkert en anledning.
- Tror svigermor det? - Du har måttet tåle så mye.
Jeg er veldig lei for det.
Nei da, svigermor. Jeg har selv valgt dette.
Men er det virkelig nok?
Ja da. Jeg trives med livet mitt.
Men du kommer sakte, men sikkert til å bli eldre.
Og da blir det ensomt.
Ingen fare. Jeg har bestemt meg for å ikke bli eldre.
Du er et godt menneske.
God natt da.
God natt.
God kveld.
Hallo?
- Herr og fru Kaneko? - Hvem der?
Hvem kan det være?
- Hvem der? - Takahashi fra politistasjonen.
God kveld.
Beklager å forstyrre. Jeg har med noen bekjente. De er ikke edru.
Men pappa!
- Jeg er lei for det. - Unnskyld.
Takk.
Hva skjedde, pappa?
Pappa! Hva skjedde?
Pappa!
- Hva skjedde? - Han har tatt med seg noen.
- Hvem da? - Vet ikke.
For en kveld!
Hva er dette, pappa? Pappa!
Akkurat.
Håpløst.
Og du som hadde sluttet å drikke.
Hallo? Min herre!
For en kveld...
Pappa! Håpløst.
Hva er det med dem? Hvor har de drukket?
Aner ikke. Så pinlig!
Pappa drakk mye før i tiden. Han var full på hver tilstelning.
Han gjorde alltid mamma urolig med atferden sin.
Men da Kyoko ble født, sluttet han å drikke tvert.
Da var det på tide. Men nå har han begynt igjen.
Min sønn! Helt håpløs...
Hva skal vi gjøre?
Jeg trodde ikke han ville komme hit. Særlig ikke med selskap.
- Vi kan ikke forlate dem slik. - Håpløst!
Skal vi flytte ned Kiyo og la dem sove ovenpå?
De kommer aldri opp trappen nå.
- Hva gjør vi, da? - Så irriterende!
Ta med dynen og sov ovenpå! De får sove her.
Hvilke barbarer. Han kunne vel ha kommet rett hjem!
Komme hjem full midt på natten!
Jeg hater lukten av sprit. Og så tok han med seg en fremmed.
Bedrøvelig. Så irriterende!
- Takk for at jeg fikk overnatte. - Det er ikke noe å takke for.
Må du ikke gå til jobben snart?
Det haster ikke.
- Svigermor? - Ja?
Jo... Jeg vil at svigermor skal ta imot dette.
- Hva er det? - Lommepenger.
Hva mener du?
Det er ikke mye.
Du skal vel ikke gi meg lommepenger.
- Det er bare en symbolsk sum. - Det går ikke.
Vær så snill.
Det er jeg som burde gi deg lommepenger.
Slett ikke. Snille svigermor, ta imot dem!
Nåvel. Unnskyld meg.
- Da tar jeg imot dem. - Vær så god.
Du trenger dem sikkert selv og likevel gir du dem til meg.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal kunne takke.
Mange takk, Noriko. Takk.
Svigermor, det er best vi går.
Svigermor, kom på besøk om du kommer til Tokyo igjen!
Ja.
Men jeg vet ikke om vi kommer hit igjen.
Jeg vet at du er opptatt, men kom gjerne og besøk oss i Onomichi.
Det gjør jeg gjerne. Hvis det bare lå litt nærmere...
Ja. Det er langt, det er det.
Svigermor glemte noe.
Nå igjen. Jeg er så glemsk.
Da går vi.
Så mye folk det er her.
Men her får de sitteplasser.
Toget er ved Nagoya eller Gifu ved daggry i morgen tidlig.
- Når kommer de fram til Onomichi? - 13.35 i morgen.
Har du telegrafert Kyoko?
Ja da. Og Keizo møter dere sikkert på plattformen i Osaka.
Håper svigermor får sove ordentlig på toget.
Hun kan sove ordentlig overalt.
Uansett er vi jo hjemme rett etter lunsj i morgen.
Pappa, ikke drikk for mye heretter!
I går var det første gangen på lenge at jeg fikk drikke med venner.
Har hodepinen sluppet?
Ja da.
Tenk på det i framtiden!
Han har sikkert lært seg en lekse.
Beklager at vi har vært til bry. Vi har hatt det veldig morsomt.
Takk for at dere har tatt dere tid, tross at dere har så mye å gjøre.
Fint at vi fikk treffe dere alle.
Hvis det ville skje noe med oss, trenger dere ikke dra til Onomichi.
Hvorfor sier du det? Det virker som om du tar farvel for alltid.
Jeg mener det. Det er så langt hjem.
Takk for at dere har ventet.
Passasjerer mot Hiroshima 21.00, vennligst stig om bord på toget.
Hold billettene klare, -
- både vanlige billetter og ekspressbilletter.
De som ikke skal med toget, gå inn via høyre inngang!
God morgen.
God morgen. Beklager for i går.
- Var foreldrene dine her? - Ja.
De skulle ikke gå av her, men mamma ble dårlig på toget.
- Hvordan har hun det? - Hun ble kvalm, sa hun.
- Er det hjertet? - Snarere reisesyke fra togturen.
For en suppe. Jeg var nødt til å leie madrasser-
-og tilkalle legen to ganger.
- Hvordan har hun det nå? - Bra. I morges var hun pigg.
- Hvor gammel er moren din? - Hun er over 60, iallfall.
67 eller 68, tror jeg.
Så gammel? Du må ta være på henne.
Når man savner foreldrene sine, er det for sent.
Det stemmer. Og man kan ikke re opp til noen som er død.
Det må ha vært trengselen på toget som forårsaket det.
- Føler du deg bedre nå? - Ja da.
Jeg tror jeg kan dra i kveld.
Vi blir en kveld til og drar med et roligere tog i morgen.
Kyoko er nok urolig.
Men nå vi fikk anledning til å gå av i Osaka og treffe Keizo.
Vi har møtt alle barna våre på bare ti dager.
Barnebarna våre har blitt store.
Mange liker barnebarna bedre enn barna sine. Hva syns du?
- Hva syns du? - Jeg foretrekker nok barna.
- På det viset. - Men barn forandres når de vokser.
Shige var mye snillere da hun var barn.
Kanskje det.
En gift datter blir som en fremmed.
Koichi har også forandret seg. Han var en så snill gutt.
Barn blir aldri som foreldrene håper.
Men de er nok bedre enn de fleste.
Det tror jeg også. Vi er heldige.
Det har du rett i. Vi er heldig stilt.
Ja. Vi er heldig stilt.
Mamma og pappa gikk av i Osaka på veien hjem.
Jaså?
Mamma ble visst dårlig på toget.
De kom hjem til Onomichi den tiende, etter lunsj.
- Er alt vel med henne? - Det virker sånn. De takker mest.
Moren din var sikkert trett.
- De er ikke vant til å reise langt. - De var vel ikke fornøyd med turen.
Klart de var. De fikk se byen og dra til Atami.
- Du har rett. - De vil prate om Tokyo i måneder.
Hallo?
Ja, det er meg.
Et telegram?
Jeg har ikke fått noe. Fra hvem?
Fra Onomichi. Det er fra i dag, så det er litt rart.
Det står at mamma er alvorlig syk.
Ja, akkurat.
Underlig. Jeg fikk akkurat et takkebrev fra pappa.
Mamma ble dårlig på toget og de gikk av i Osaka.
Men de var hjemme i Onomichi den tiende.
Akkurat.
- Telegram til familien Hirayama. - Et øyeblikk.
Takk.
- Det er fra Onomichi. - Les det.
"Mamma alvorlig syk. Kyoko."
Hallo?
Jeg fikk akkurat telegrammet.
Ser du.
Vi får dra dit.
- Da høres vi siden. - Jeg venter.
Hva kan ha hendt?
Da er hun altså alvorlig syk?
- Skal vi ikke meddele Noriko? - Jo. Ring henne.
Yoneyama-selskapet.
Et øyeblikk.
Fru Hirayama? Telefon.
Til meg?
Hallo? Hei, Fumiko.
Er svigermor syk?
Sånn å forstå...
Takk.
Hva kan ha hendt? Hvis pappa var syk, hadde jeg forstått det.
Men mamma var jo så pigg.
Kan det være så ille?
Bra er det ikke. Det sto jo "alvorlig syk".
Vi må kanskje dra dit.
Da de dro sa hun at vi ikke trengte komme om noe skulle skje.
Jeg syntes det lot fælt, men hun må ha hatt en forutanelse.
- Men vi må dra dit. - Ja, hvis hun er alvorlig syk.
Og jo tidligere, desto bedre. Kan du dra i kveld?
Først må jeg be noen ta seg av pasientene mine.
Jeg må også be noen ta over. Jeg har fullt opp nettopp nå.
Kom inn.
Hent bandasjen!
Bandasjen.
Vi kan ta natt-toget i kveld.
Det er like godt. Da ses vi senere.
Koichi.
Hva er det?
Bør vi ta med oss sørgedrakter?
- Kanskje det er like greit. - Ja. Han har rett.
La oss håpe vi slipper bruke dem!
Da ses vi på stasjonen siden. Ha det.
Da går jeg, pappa.
Gjør det. Mange takk.
Ha det.
Hva er det?
Er du varm?
Barna kommer hit fra Tokyo.
Kyoko gikk akkurat for å møte dem. De er snart her.
Du blir snart bedre. Det blir du.
Du blir bedre.
Jeg har fått ned blodtrykket hennes, men hun ligger fremdeles i koma.
Ingen respons.
- Takk. - Jeg tar kontakt.
Lykke til.
Hvor kan Keizo være? Så sen han er.
- Har han svart på telegrammet? - Nei.
Han bor jo nærmest av oss alle sammen.
Pappa, kan vi prate? Du også.
Pappa. Det ser ikke bra ut for mamma.
Jaså?
Hvor ille er det?
Svært.
Fortsetter hun å være bevisstløs, kan det ramme hjernen.
Er det reisen til Tokyo som har slitt henne ut?
Det tror jeg ikke. Hun var jo så pigg i Tokyo.
- Det kan ha noe med saken å gjøre. - Klarer hun seg?
Vi får være glade om hun overlever natten.
Så pass?
Jeg håper hun lever ved daggry.
Sånn å forstå. Det er ille.
Mamma er 68, hva?
Det er altså ille.
Jeg er redd for det.
Slutten er nær.
Unnskyld meg.
Keizo rekker kanskje ikke fram.
Et menneskeliv er så kort.
Hun var jo så pigg.
Hun må ha hatt en forutanelse da de forlot Tokyo.
Det stemmer nok.
Det var godt de kom på besøk.
Vi fikk se henne pigg og frisk.
Og vi rakk å prate om ting.
Noriko, tok du med deg sørgedrakt?
- Nei. - Det var synd.
Kyoko, har du en?
- Nei. - Da må du låne.
Ta med deg Noriko og ordne det!
Men hun fikk dø fredelig. Godt at hun slapp lide.
Kan det være Keizo?
Hvordan har hun det?
Sånn å forstå... Da rakk jeg det ikke.
Jeg var redd for det.
God dag.
Jeg var på forretningsreise.
Jeg beklager at jeg kom for sent.
Telegrammet kom da jeg var borte.
Tenk at det skulle bli slik! Når gikk hun bort?
- I morges. Kvart over tre. - Sånn å forstå.
Hadde jeg tatt toget mot Kagoshima 20.40, hadde jeg rukket fram.
Keizo, se på mamma! Ansiktet hennes er fredelig.
Jeg er lei for det.
Hvor er pappa?
Ja, hvor er han?
Svigerfar? Keizo er her.
Jaså.
For en vakker daggry det ble.
Det blir varmt i dag igjen.
Hva er det?
Jeg orker ikke messingen.
Hvorfor det?
Det føles som om mamma sakte, sakte forsvinner.
Jeg var ingen god sønn.
Det er tid for røkelsen.
Nå er det for sent. Man kan ikke re opp til en som er død.
Pappa. Så vi ikke på fyrverkeriene fra dette rommet?
- Gjorde vi? - Ja, under den lokale festivalen.
- Husker du det, Keizo? - Nei.
Du var oppspilt, men da det var tid for fyrverkeriene, hadde du sovnet.
- Du lå med hodet i mammas fang. - Ikke rart jeg ikke husker.
Hva jobbet pappa med på den tiden?
Jeg ledet byens utdanningsnemd.
Sånn å forstå. Det var lenge siden.
Husker du da vi reiste til Omishima i vårferien?
Det husker jeg. Mamma ble sjøsyk.
Det gjorde vi kanskje.
Da var mamma sprek. Hvor gammel var hun da? 40?
Ja, 42 eller 43.
Pappa må ta vare på seg selv nå. Sørg for å leve lenge!
Takk.
Vil du ha?
Shige?
Det lyder kanskje fælt, men jeg hadde håpt på at pappa skulle dø først.
Hvis Kyoko gifter seg, blir det ikke lett for pappa.
- Kanskje det. - Mamma hadde kunnet flytte til Tokyo.
Kyoko, husker du mammas grå sommerbelte?
Jeg vil gjerne ha det som minne. Går det bra, Koichi?
- Det gjør det vel. - En ting til.
Hun hadde en fin mønstervevd kimono. Den vil jeg også ha.
Hvis du vet hvor den er, kan du finne den fram.
Da var det hele over.
Takk for at dere kom helt hit. Jeg vet jo hvor opptatt du er.
Takk.
Hun ble undersøkt av Koichi. Sjelen hennes er sikkert tilfreds.
Dessverre kunne jeg ikke gjøre noe.
Nå husker jeg en ting.
Da vi var i Atami ble hun svimmel.
Men det virket ikke alvorlig.
Jaså? Hvorfor sa ikke pappa noe til Koichi, i det minste?
Ja, du...
Men det hadde nok ikke noe med hennes død å gjøre.
Mamma var overvektig. Det skjedde nok plutselig.
Jaså.
Det føles ikke virkelig.
Koichi, når drar du hjem?
- Jeg kan ikke være lenge. - Ikke jeg heller.
Skal vi ta ekspresstoget i kveld?
- Hva vil du gjøre, Keizo? - Jeg har det ikke travelt.
Da drar vi i kveld.
Du har det vel ikke travelt, Noriko? Bli en stund hos pappa!
- Hun er sikkert opptatt. - Jeg burde kanskje også dra.
Jeg må skrive en rapport og spille en baseballkamp. Jeg drar.
Takk for at dere kom, tross at dere er så opptatt.
Nå blir det ensomt for pappa.
Jeg venner meg snart til det.
Kyoko, gi meg litt mer ris!
Keizo, kjøp togbilletter til oss på stasjonen!
Mer ris til meg også.
Håper det ikke er fullt.
Pappa, ikke drikk for mye saké nå!
Å, det er ingen fare.
Så alle drar hjem.
- Matpakken din. - Mange takk.
Jeg har plaget dere lenge nok.
Kom og besøk meg i Tokyo i sommerferien!
- Må du dra hjem i dag, Noriko? - Ja.
- Jeg kan dessverre ikke følge deg. - Det gjør ingenting.
Lov å komme på besøk i sommer!
Det var bra du ble så lenge.
Jeg syns de andre burde ha blitt litt lenger.
- De har mye å gjøre, alle sammen. - De er for egoistiske.
De blåser i oss andre og bare drar hjem.
Det er ikke noe å gjøre med. De har jobber å passe.
Det har du også. De er egoister!
Kyoko, da...
Så snart mamma var død, ville de ha sakene hennes.
Jeg syntes så synd på stakkars mamma.
En fremmed hadde vært vennligere. Slik behandler man ikke en forelder!
Kyoko. Jeg følte det samme da jeg var på din alder.
Men når barn vokser opp, glir de mer og mer fra foreldrene sine.
Ta Shige, for eksempel.
Hun har et eget liv nå, som ikke svigermor og svigerfar er en del av.
Jeg er sikker på at hun ikke mener noe vondt med det.
Alle bryr seg jo først og fremst om sitt eget liv.
Tror du? Sånn vil ikke jeg bli.
Da blir familier bare en byrde.
Ja.
Men likevel blir de fleste slik, sakte men sikkert.
- Du også? - Ja, enten jeg vil eller ikke.
Livet er da bedrøvelig.
Ja. Det er fullt av bedrøvelse.
Nå må jeg nok gå.
- Ha en god dag. - Pappa, jeg går nå!
- Da så, Noriko. Vær forsiktig. - Takk.
Lov å besøke meg i sommer!
- Farvel. - Farvel.
Da går jeg.
- Farvel. - Farvel.
- Har Kyoko gått? - Ja.
Svigerfar, jeg må dra hjem i dag.
Jaså, skal du dra?
- Takk for at du ble så lenge. - Slett ikke. Beklager å ha besværet.
Du har vært til stor hjelp.
Min kone var veldig glad for at hun fikk overnatte hos deg i Tokyo.
Ingen årsak. Jeg kunne ikke gjøre mye for henne.
Hun sa at den kvelden var den beste på hele reisen.
Jeg vil takke deg for det. Takk.
Ingen årsak.
Min kone uroet seg for deg og framtiden din.
Du kan ikke fortsette sånn.
Bry deg ikke om meg! Gift deg på nytt så snart du kan.
Det er på tide å glemme Shoji.
Hvis du ikke går videre med livet ditt, blir jeg skuffet.
Svigerfar må ikke føle det sånn.
Det fins ikke mange personer som er så gode som du.
Det syntes min kone også.
Hun overvurderte meg.
Det tror jeg ikke.
Jo. Jeg er ikke en så god person som hun trodde.
Jeg ville skammet meg om svigerfar også fikk det for seg.
Nei da.
Jo. Det er ikke rettferdig.
Jeg tenker ikke på Shoji så mye som dere fått for dere.
Det er bra. Glem ham.
I det siste husker jeg ham knapt.
Visse dager er han helt borte.
Jeg tror heller ikke jeg orker å leve slik så lenge.
Iblant tenker jeg på hvordan det skal gå for meg om jeg forblir alene.
Når hever dag er den andre lik føler jeg meg veldig alene.
Hjertet mitt venter på noe, men jeg vet ikke hva.
- Jeg er egoistisk. - Slett ikke.
Jo, det er jeg.
Jeg fortalte ikke dette for svigermor.
Det spiller ingen rolle. Du er virkelig en god og ærlig person.
Slett ikke!
Dette er min kones klokke.
Den er vel umoderne nå, men hun brukte den da hun var på din alder.
- Behold den som et minne! - Jeg skal vel ikke...
Ta imot den!
Min kone ville blitt glad om hun visste at du hadde den.
Ta imot den, er du snill.
Tusen takk.
Du skal vite at jeg ønsker deg all lykke i framtiden.
Jeg mener det.
Det er underlig. Du, som ikke engang er slekt med oss-
- har vært vennligere mot oss enn våre egne barn har vært.
Det takker jeg for.
Det må være ensomt nå som alle har reist sin vei.
Det skjedde jo så plutselig.
Hun var jo litt treg, men om jeg har visst hvordan det skulle bli, -
- hadde jeg vært snillere mot henne mens hun levde.
Dagene blir lange når man er alene.
Virkelig. Det er ensomt.